КАТЕГОРІЯ В (НЕ ФАХОФЕ ВИДАННЯ) Рік заснування: 1996 Галузь та проблематика: На сторінках даного видання знаходить відображення різноманітна тематика з проблем історії України – як соціально-економічної, так і політичної, питання розвитку освіти, науки, культури; широкий спектр наукових проблем із всесвітньої історії, історіографії та джерелознавства. Постановою Президії ВАК України №01-05/5 від 18.11.2009 р. (перереєстрація від 07.10.2015 р. Наказ МОН №1021) збірник наукових праць внесено до Переліку наукових фахових видань України, в яких можуть публікуватися результати дисертаційних робіт на здобуття наукових ступенів доктора і кандидата наук. Спеціальність ДАК: історичні науки. ISSN 2312-1866 (Print), ISSN 2313-2345 (Online) Свідоцтво про державну реєстрацію: КВ № 15543-4015 ПР від 17.07.2009 р. Електронну версію журналу включено до Національної бібліотеки України імені В.І. Вернадського Збірник зареєстровано в міжнародних каталогах періодичних видань та базах даних: Ulrichsweb Global Serials Directory, OCLC WorldCat, Open Academic Journals Index (OAJI), Research Bible, Index Copernicus, Google Scholar, ERIH PLUS, BASE (Bielefeld Academic search Engine), Open AIRE. Періодичність виходу журналу: 2 рази на рік. Мова видання: українська. Засновник: Харківський національний педагогічний університет імені Г.С. Сковороди. Відповідальний редактор: Адреса редакції: 61002, м. Харків, вул. Алчевських, 29. Телефон: (057) 700-48-01 E-mail: trubchaninov83@gmail.com Архів номерів можна переглянути ТУТ або ТУТ Цей журнал практикує політику негайного відкритого доступу до опублікованого змісту, підтримуючи принципи вільного поширення наукової інформації та глобального обміну знаннями задля загального суспільного прогресу. Цей твір ліцензовано на умовах Ліцензії Creative Commons Із Зазначенням Авторства — Некомерційна 4.0 Міжнародна. &amp;amp;lt;a target="_blank" href="https://mycounter.ua/"&amp;amp;gt;&amp;amp;lt;img src="https://get.mycounter.ua/counter.php?id=166526" title="MyCounter - счётчик и статистика" alt="MyCounter - счётчик и статистика" width="88" height="41" border="0" /&amp;amp;gt;&amp;amp;lt;/a&amp;amp;gt;
Автори залишають за собою право на авторство своєї роботи та передають журналу право першої публікації цієї роботи на умовах ліцензії Ліцензії Creative Commons Із Зазначенням Авторства — Некомерційна 4.0 Міжнародна, котра дозволяє іншим особам вільно поширювати (копіювати і розповсюджувати матеріал у будь-якому вигляді чи форматі), змінювати, реміксувати, трансформувати, і брати матеріал за основу на наступних умовах: Зазначення Авторства — Ви маєте вказати автора, розмістити посилання на ліцензію та вказати чи було внесено зміни до твору. Ви можете зробити це у будь-який розумний спосіб, але так, щоб не створювати враження стосовно того, що ліцензіар підтримує чи схвалює вас або ваше використання твору. Некомерційна — Ви не можете використовувати матеріал для комерційних цілей. Без додаткових обмежень — Ви не можете висувати додаткові умови або застосовувати технологічні засоби захисту, що обмежують права інших на дії дозволені ліцензією
ВІЙСЬКОВЕ БУДІВНИЦТВО В РОКИ УКРАЇНСЬКОЇ РЕВОЛЮЦІЇ (1917–1921)
Стаття присвячена питанню військового будівництва в роки Української революції – після повалення самодержавства в Росії до 1921 р. Автор розглядає визначальну для долі революції тему створення національної регулярної армії, адже кожна революція повинна вміти захищати здобутки державотворення, аналізує політику Центральної Ради, уряду П. Скоропадського, Директорії та уряду ЗУНР, українських партій та їх чільних діячів щодо ролі національних Збройних Сил у державному будівництві України, у захисті її суверенітету та події, пов’язані з виступом Другого українського полку ім. гетьмана П. Полуботка влітку 1917 р. Зроблено аналіз тяжкого становища керівництва Центральної Ради взимку 1917-1918 рр., співвідношення військ і готовність їх до війни збройних сил Росії та України у січні 1918 р., причин та наслідків конфлікту між В. Винниченком та С. Петлюрою, заходів останнього щодо розбудови української армії. Розкрито заходи уряду гетьмана П. Скоропадського щодо формування збройних сил Української держави. Досліджено переваги військового будівництва в ЗУНР. Наукова новизна роботи – спроба комплексного дослідження військового будівництва як ключового фактору у відновленні та в утвердженні суверенітету держави в період Української революції, аналіз помилок та прорахунків українських урядів періоду революції (1917- 1921). Автор дійшла висновків, що Директорія, на відміну від Центральної Ради, приділяла більше уваги вирішенню питання військового будівництва та захисту революційних здобутків, але через ряд внутрішніх та зовнішніх чинників Українська революція зазнала поразки. Однією з причин було невміння українського керівництва підняти та організувати селянство. Більшовикам вдалося завдяки радикальному розв’язанню аграрного питання залучити селян до своїх лав.
##submission.copyrightStatement## https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
МАЛОВІДОМІ ЕПІЗОДИ З ЖИТТЯ М. М. КОВАЛЕВСЬКОГО
У статті О. М. Богдашиної висвітлюються маловідомі факти з приватного життя відомого науковця та громадського діяча М. М. Ковалевського. Зроблено висновок про велику роль матері К. Г. Ковалевської в його дитинстві та молодості. У статті аналізуються стосунки М. М. Ковалевського з Є. М. Ковальською, С. В. Ковалевською, Л. Лоренціні та іншими жінками.
РАДЯНСЬКЕ РЕГУЛЮВАННЯ ОРГАНІЗАЦІЇ РОБОЧОЇ СИЛИ НА ПОЧАТКУ 1920-х рр.: ВІД МІЛІТАРИЗАЦІЇ ДО ВИРОБНИЧИХ АРТІЛЕЙ
У статті розглянуто еволюцію форм організації використання масової робочої сили у першій половині 1920-х рр. В умовах лібералізації економіки відбувалося поєднання ринкових форм організації праці з державним контролем. У період «воєнного комунізму» однією з форм організації трудових ресурсів були «революційні армії праці» і «трудові частини», залучення яких до роботи ґрунтувалося на принципі «загальної трудової повинності». Лібералізація економіки призвела до створення на їх базі державних трудових артілей, які були об'єднані в державне акціонерне будівельне товариство «Стандарт», що проіснувало до травня 1927 р.
КИЇВСЬКИЙ ВІЙСЬКОВИЙ ОКРУГ У 1862 – 1914 РОКАХ
У статті досліджуються основні фактори створення та аналізуються головні етапи становлення та розвитку Київського військового округу протягом 1864-1914 років. Основна увага приділяється вивченню місця та ролі всіх тих процесів, що відбувалися в Київському військовому округу в межах модернізації збройних сил Російської імперії. Результати Кримської війни не залишили в російському суспільстві сумнівів в необхідності проведення військової реформи. У статті аналізується процес створення в країні військово-окружної системи, розглядаються досягнення та недоліки переозброєння армії, вдосконалення систем бойової підготовки військ, реформування комплектування армійських частин, реорганізацію системи військової освіти, шляхи та масштаби підготовки офіцерських кадрів тощо. Доводиться, що армія в Російській імперії займала особливе місце й була уні- версальним механізмом для вирішення як багатьох внутрішніх, так й зовнішньополітичних завдань, постійно вела війни за розширення території імперії.
ЗАКОНОДАВЧА БАЗА ЗБРОЙНИХ СИЛ ГЕТЬМАНАТУ
Метою даної статті є аналіз нормативної бази Збройних сил часів Гетьманату Павла Скоропадського. Методологічна основа статті базується на принципах історизму, об’єктивності й системності, з використанням загальнонаукових, спеціально-історичних та міждисциплінарних методів. Аналізуючи ситуацію, що склалася у досліджуваний період, можна зробити наступні висновки, що короткотривалий термін існування Української Держави законодавча база щодо формування Збройних сил була невеликою і не охоплювала багато напрямів військового будівництва. А деякі закони, особливо прийняті восени 1918 року, вже не могли де-факто бути втіленими у життя через стрімке падіння гетьманського режиму
ІСТОРІЯ РОЗВИТКУ ПРАВА НА ПІДПРИЄМНИЦЬКУ ДІЯЛЬНІСТЬ В СУЧАСНІЙ УКРАЇНІ
У статті досліджується історія розвитку права на підприємництво та підприємницьку діяльність в сучасній Україні з 1991 р. Автори аналізують нормативні джерела по закріпленню і регулювання підприємницької діяльності. Пропонується авторське бачення розвитку підприємницької діяльності в Україні та даються висновки і рекомендації щодо подальшого розвитку цього права в Україні
ЕКОЛОГІЧНИЙ ВИМІР ЗМІН У ЗЕМЕЛЬНИХ ВІДНОСИНАХ ТА ФОРМАХ ГОСПОДАРЮВАННЯ В УКРАЇНСЬКОМУ СЕЛІ (1990 – 2000-і роки)
Стаття присвячена вирішенню не дослідженому у наукових працях питанню екологічного виміру земельних відносин та господарювання в аграрному секторі України у 1990–2000-і роки. Автором проаналізовано спробу держави розробити та запровадити концепцію розвитку ринкових земельних відносин та спроби наукового середовища і окремих агровиробників втілити передові досягнення галузі. Визначено умови функціонування аграрної галузі в Україні та їх вплив на екологічний вимір діяльності. Наголошується на відсутності базового документа, який би спрямовував нормативну базу даного питання, що призвело до розпорошеності та безсистемності, а відповідно неефективності вітчизняної нормативно-правової бази. Відзначається, що через відсутність відповідного досвіду, наукового обґрунтування та відповідної нормативно-правової бази, в Україні ні орендарі, ні орендодавці не піклувалися про відтворення земельних ресурсів, екологічність агровиробництва.
ДЕПОРТАЦІЯ БОЙКІВ НА ДОНБАС 1951 р.: ПРОБЛЕМИ ПЕРЕСЕЛЕННЯ ОЧИМА СВІДКІВ
У статті досліджуються культурні, соціальні, кліматичні та інші проблеми переселення бойків на Донбас у 1951 р., спираючись на усні свідчення очевидців тих подій. Матеріали було зібрано під час краєзнавчої експедиції. Проаналізовано стан, тенденції і динаміку трансформації ідентичності депортованих бойків, нині жителів сіл Донецької області. Визначено масштаб та причини булінгу бойків з боку місцевого населення. Усні свідчення очевидців щодо культурних, соціальних, кліматичних та інших проблем переселення бойків на Донбас у 1951 р. є значущим та нетривким джерелом інформації стосовно деталей депортації. Шляхом інтерв’ю були отримані цінні факти щодо переселення жителів сіл Задвір’я та Гошів Нижньо-Устрицького району Дрогобицької області до сіл Яковлівка та Староварварівка Олександрівського району Донецької області. Було вивчено основні передумови та причини депортації, надана оцінка ролі влади в цьому процесі. Чітко окреслено умови депортації та порушення прав людини під час переселення. З’ясовано місце культурної спадщини бойків Донбасу в формуванні національної ідентичності, сучасних міжетнічних, міжконфесійних відносин. Також виявлено, що бойки після переселення зазнали чималої трансформації, пов’язаної із зовнішнім середовищем та оточенням
ГЕНЕЗА ТА СУЧАСНИЙ РОЗВИТОК КОНЦЕПЦІЇ ПОКОЛІНЬ ПРАВ ЛЮДИНИ
У статті досліджується генеза поколінь прав людини. Автори розглядають підходи провідних країн світу до аналізу історичного розвитку прав людини і формування концепції поколінь. Наведені покоління прав людини в традиційній класифікації, розглянуті різні погляди щодо віднесення прав людини до того чи іншого покоління. Робиться висновок про те, що розвиток поколінь прав людини це постійний процес, який визначається розвитком і контекстом певної історичної епохи.
АЛГОРИТМ УПРОВАДЖЕННЯ ДИСТАНЦІЙНОГО НАВЧАННЯ ПРИ ВИКЛАДАННІ КУРСУ «ІСТОРІЯ СТАРОДАВНІХ ГРЕЦІЇ ТА РИМУ»
У статті визначено законодавчу базу регламентації дистанційного навчання в Україні, його переваги та основні елементи, коло авторів, алгоритм та основні аспекти впровадження курсу «Історія Стародавніх Греції та Риму» в навчальний процес із використанням як окремих сервісів, які надають комплексне забезпечення навчального процесу, та і допоміжних задля залучення максимальної кількості стандартних онлайн та офлайн сервісів для більш ефективної організації навчального процесу, зокрема, і платформи Mооdle. Сформульовані принципи впровадження курсу на цій платформі, його елементи та змістове наповнення, визначені переваги та недоліки його використання як під час навчальних занять, так і під час впровадження його як елементу самостійної роботи, а також описаний алгоритм проведення іспиту в дистанційному форматі
КУЛЬТУРНО-ОСВІТНЯ ДІЯЛЬНІСТЬ ПОЛЬСЬКИХ ЖІНОК У МІСТАХ РОСІЙСЬКОЇ ІМПЕРІЇ НАПРИКІНЦІ ХІХ – НА ПОЧАТКУ ХХ ст.
Польські жінки традиційно відігравали важливу роль у підтримці духовної культури громади. Особливо відчутною була їх роль у великих містах імперії – Москві, Києві, Петербурзі та Одесі, де зосереджувалась значна кількість польського населення. Мета даної статті полягає у виявленні характерних рис участі жіноцтва в культурному житті полонії міст. Для цього використані методи індукції, аналізу, історико-типологічний метод. На підставі аналізу архівних джерел та досліджень з даної тематики встановлені форми участі жінок в системі освіти польського населення, філантропічній діяльності, підтримці національної культури – у розвитку театрального і музичного життя, розповсюдженні бібліотек тощо. Виявлено, що у всіх названих галузях жінки виявляли свої творчі здібності, організуючі різноманітні освітні заклади, громадські організації, мистецькі заходи. Ключові слова: жінки, поляки, міста, Російська імперія.
КУЛЬТУРА ПОВСЯКДЕННОСТІ ІНТЕЛІГЕНЦІЇ ПІЗНЬОРАДЯНСЬКОЇ ДОБИ ЯК РЕПРЕЗЕНТАЦІЯ КРИЗИ СИСТЕМНИХ ЦІННОСТЕЙ
У статті розглянуто особливості культури повсякденності й необхідність її вивчення для формування повної картини розвитку культури певного історичного періоду, значення повсякденності в житті людини. Виявлено ціннісні домінанти культури пізньорадянського періоду, ставлення широких кіл української інтелігенції до ідеологічних засад радянської культури. Визначено, що повсякденне життя інтелігенції репрезентувало кризу радянських цінностей, широкі кола науково-технічної і педагогічної інтелігенції, навіть незважаючи на певну аполітичність, були налаштовані опозиційно до радянської системи, що виявлялося через читацькі, глядацькі, музичні, побутово-речові уподобання.
ДІЯЛЬНІСТЬ НАЦІОНАЛЬНОЇ ЛІГИ 1893-1914 рр. У СХІДНІЙ ГАЛИЧИНІ: ДО ПИТАНЬ ПРО ВИТОКИ ПОЛЬСЬКОЇ НАЦІОНАЛ-ДЕМОКРАТІЇ
У статті визначено та охарактеризовано діяльність польської Національної ліги в Східній Галичині впродовж 1893-1914 рр.. Розкрито її організаційну структуру, процес формування ідеологічної платформи та участь ендецького табору в цьому процесі. Автор аналізує суспільно-політичну ситуацію та умови, в яких розвивається національно-демократичний рух у Східній Галичині, а також його роль у формуванні Другої Речі Посполитої.
РОЗВИТОК МАЛИХ ФОРМ СЕЛЯНСЬКОГО ПРОМИСЛОВОГО ПІДПРИЄМНИЦТВА В СЕЛАХ ЄВРОПЕЙСЬКОЇ РОСІЇ В ДОРАДЯНСЬКУ ЕПОХУ
У статті аналізуються загальні масштаби, динаміка й регіональні особливості розвитку приватної ініціативи серед сільського населення в умовах індустріальної модернізації Російської імперії в кінці ХVІІІ – на початку XX ст., оскільки ця проблема залишається однією з маловивчених сторінок у всесвітній історії селянства. Особлива увага відводиться вивченню головних факторів виникнення і масштабного розвитку підсобних неземлеробських промислів у селянських господарствах Європейської Росії, досліджуються основні напрями розвитку селянських підсобно-промислових кластерів Європейській Росії, розвиток технічної еволюції та соціально-економічної організації виробництва промислових товарів в селянських господарствах упродовж кінця ХVІІІ – почала ХХ ст. Доводиться, що в цей час основними рисами сільських кустарів-підприємців були висока господарська культура, освіченість, життєва енергія, справедливості, рішучість у досягнені поставленої мети, вміння сполучати ризик із тверезим розрахунком, активна громадянська позиція, прагнення до розвитку етнічної ідентичності, відкритість до всього нового в науці, техніці та духовній сфері.
МІЖНАРОДНІ ВІДНОСИНИ КРІЗЬ ПРИЗМУ СИСТЕМНОГО ПІДХОДУ
У статті досліджується специфіка системного підходу до аналізу міжнародних відносин, що є важливим для розуміння основних закономірностей їх розвитку. Дається коротка характеристика різноманітним підходам щодо визначення понять «система», «системність у міжнародних відносинах», «міжнародні відносини». Зазначається, що відмінності в розумінні специфіки міжнародних відносин і, відповідно, особливостей міжнародних систем сприяють появі різноманітних підходів до їх вивчення. Аналізується типологія міжнародних систем за М. Капланом. Наводяться класифікації міжнародних систем та критерії виокремлення їхніх основних етапів.
ТЮРКСЬКИЙ ФАКТОР ФОРМУВАННЯ ФЕНОМЕНУ КОЗАЦТВА В УКРАЇНСЬКІЙ ТА РОСІЙСЬКІЙ ІСТОРІОГРАФІЇ КІНЦЯ ХІХ – ПОЧАТКУ ХХ ст.
Загальною рисою досліджень даного періоду є недостатня увага до оцінки контексту впливу тюркомовних народів Дикого степу на становлення феномену козацтва.Невизначеність позиції авторів пояснювалася, зокрема, нерозрізнення «черкасів» як назви українських козаків таяк найменування кавказьких та тюркських спільнот. Важливим досягненням історіографії даного періоду стали переклади на європейські мови, публікація і інтерпретація джерел, що містять перші фіксації слова «козак», а також вивчення фольклорного та лексикографічного матеріалу, що послужив основою для етимологічних спостережень
НАЦІОНАЛЬНІ АСПЕКТИ ПРОВЕДЕННЯ КАМПАНІЇ ЛІКВІДАЦІЇ НЕПИСЬМЕННОСТІ ТА МАЛОПИСЬМЕННОСТІ НА ХАРКІВЩИНІ В 1920-Х – НА ПОЧАТКУ 1930-Х РОКІВ
Стаття присвячена висвітленню питання подолання неписьменності серед національних меншин Харківщини в 1920-ті – на початку 1930-х років. З’ясовано рівень письменності населення Харківщини на початку 1920-х років. Реконструйовано процес становлення та розвитку шкіл для неписьменних та малописьменних, що забезпечували навчання рідною мовою. Охарактеризовано стан матеріального та кадрового забезпечення лікнепів у визначений період. Акцентується увага, що з часом відбувається переорієнтація освіти з гуманістичного показника на ідеологічний. і лікнепкампанія починає використовуватись для політичного перевиховання громадськості.
КУЛЬТУРНИЙ ПРОСТІР ДВОРЯНСЬКОЇ САДИБИ СЛОБОЖАНЩИНИ КІНЦЯ ХVIII – ПЕРШОЇ ПОЛОВИНИ XIX ст.
У статті аналізуються значення дворянської садиби як культурологічного майданчика комунікацій, попри всю складність перебігу культурно-історичного процесу на Слобожанщині. Зазначається, що культурний простір садиби значною мірою забезпечував духовний та інтелектуальний зв’язок поколінь українського народу і вплинув на формування етнокультурної, а згодом і національної ідентичності. Садиба, яка створювалася під впливом просвітницьких ідей, була вже не тільки господарською одиницею, а й мультикультурним простором для дворянства. Не менш важливою типологічною ознакою, що об’єднує заміські садибні помешкання слобідських дворян, є певна відстороненість від жвавого міського життя за межами маєтку, хоча ступінь вияву цієї риси залежав від світоглядних переконань та особливостей приватного життя власника. Особливу роль у житті поміщиків Слобожанщини відігравали садиби-родові маєтки найзнаменитіших дворянських родин або відомих людей регіону. Господарі таких маєтків цікавилися останніми досягненнями в галузі сільського господарства, промисловості, ознайомлювалися з передовими технологіями в мистецтві, політиці, науці. Такі садиби впливали не лише на розвиток повітів, але й на всю губернію. Це насамперед Графське – графа Гендрикова, Основа – Квіток, Старий Мерчик – Шидловського, Шаровка – Ольховського, Бабаї – Щербініних тощо. Виявлено, що функціонування маєткових утворень як культуротворчих осередків визначалося збереженням певних традиційних ознак приватновласницької садиби на Слобожанщині, сформованих ще на межі XVIII–XIX ст., так і модифікацією їх відповідно до нових потреб духовного життя.
ХАРКІВСЬКЕ ВІДДІЛЕННЯ ТОВАРИСТВА «УКРАЇНА – НІМЕЧЧИНА» В ОРГАНІЗАЦІЇ ГУМАНІТАРНОЇ ДОПОМОГИ МІСТУ (1990-ті – ПОЧАТОК 2000-х рр.)
На початку 1990-х Україну спіткала глибока економічна криза. У цей момент на допомогу харків’янам прийшли німецькі друзі. Благодійне товариство Arbeiterwohlfahrt (AWO) із міста Берінгенсдорф-Швайг поблизу Нюрнберга ініціювало акцію «Допомога Харкову», яка тривала протягом майже 13 років, упродовж яких до Харкова було спрямовано більше 7 гуманітарних конвоїв. Члени Харківського Товариства «Україна–Німеччина» Л. Маєвська, Л. Крюкова, Г. Селігов, І. Бринзюк та інші брали активну участь в організації цих акцій. Згодом ініціативу на себе перебрало міське керівництво, окремі організації та установи. Товариство на початку 2000-х припинило своє існування.
ДО ПИТАННЯ ІНІЦІАТИВИ ТА ВНЕСКУ ДЕРЖАВНИХ ІНСТИТУЦІЙ В ОРГАНІЗАЦІЮ ІСТОРИКО-КРАЄЗНАВЧИХ ЗАХОДІВ НА ХАРКІВЩИНІ НАПРИКІНЦІ ХІХ – ПОЧАТКУ ХХ ст.
Стаття присвячена висвітленню окремих історико-краєзнавчих заходів на Харківщині наприкінці ХІХ – початку ХХ ст., які були реалізовані за ініціативи центральних державних наукових і культурних установ Російської імперії. Зокрема, аналізуються заходи, ініціаторами яких були Російська Академія наук, Імператорська Археологічна комісія, Московське Археологічне товариство, Петербурзька Академія мистецтв. Діяльність згаданих установ активно сприяла проведенню різноманітних місцевих історико-краєзнавчих досліджень, а також мала вагомий вплив на розвиток археологічної, музейної та архівної справ на Харківщині. Тож автором зроблена спроба проаналізувати внесок дореволюційних державних інституцій у справу вивчення локальної історії нашого регіону.
ПОВОЄННЕ ДИТИНСТВО У СХІДНИХ РЕГІОНАХ УКРАЇНИ: МЕДИКО-САНІТАРНИЙ ВИМІР
У статті, що базується на опублікованих і архівних джерелах, матеріалах усної історії, охарактеризовано особливості медико-санітарного стану промислових центрів Східної України в пост окупаційний і повоєнний періоди, визначено чинники, що впливали на захворюваність і смертність серед дітей і підлітків регіону. Розглядаються умови життя в містах, зазначено, що незадовільна ситуація із житлом, антисанітарія, брак лікарських засобів, адекватної лікарської допомоги, обмежений доступ до чистої питної води сприяли поширенню інфекційних хвороб, зокрема тифу та туберкульозу. Легкий доступ до зброї у зоні недавніх інтенсивних бойових дій, засміченість регіону вибухонебезпечними предметами призводили до численних випадків загибелі та поранень дітей. Зазначено, що насильство, пережите воєнним поколінням, справило глибокий психотравмуючий вплив, наслідки чого відчуваються і нині. Багато підлітків у перші повоєнні роки були залучені на відбудовчі роботи, зокрема через систему шкіл фабрично-заводського навчання. Несприятливі умови навчання, життя та праці, байдужість з боку керівництва мали наслідком поширення хвороб, зокрема інфекційних, значну кількість випадків виробничого травматизму. Проаналізовано вплив на стан захворюваності і смертності голоду 1946-1947 рр. Окрім виснаження високий рівень смертності в ці роки зумовлювався незначний відсотком вакцинації, браком медичних препаратів. Зниження рівня захворюваності та летальності серед дітей з кінця 40-х років стало результатом поліпшення матеріальних і соціальних умов життя, підвищення санітарно-гігієнічної культури населення, покращення ситуації з медичним забезпеченням, загалом виходу суспільства із воєнного стану
СІЛЬСЬКЕ ЖИТЛОВЕ БУДІВНИЦТВО У ДОНБАСІ У 1965–1985-х РОКАХ: ХРОНОЛОГІЯ ПРОБЛЕМИ ТА МЕТОДИ ВИРІШЕННЯ
У статті розглядається питання вирішення житлової проблеми сільських мешканців Донбасу у 1965–1985-х роках. На основі статистичних й архівних матеріалів надається картина поступового, але недостатнього зростання житлового фонду сільських мешканців регіону. Також аналізуються дані про капіталовкладення у галузь, соціально-культурне будівництво, поділ на «перспективні» та «неперспективні» села тощо. Невдалими та нездійсненними у загальнодержавних масштабах стали експериментальні села, такі як, наприклад, Піски. Також недостатньою була кількість інфраструктурних об’єктів на селі. Головною причиною такого становища був брак коштів, які держава виділяла на житлове будівництво взагалі та сільське житлове будівництво зокрема.
ПЕРЕДУМОВИ ПРОВЕДЕННЯ СУДУ НАД НАЦИСТСЬКИМИ ВОЄННИМИ ЗЛОЧИНЦЯМИ У М. ХАРКІВ (15-18 ГРУДНЯ 1943 РОКУ)
У статті висвітлюються основні етапи формування ідеї та головних принципів покарання воєнних злочинів гітлерівської Німеччини, важливим підсумком яких став перший в історії відкритий суд над нацистами у м. Харків (15-18 грудня 1943 року). Військовий трибунал 4-го Українського фронту виявив масштаби знищення окупантами цивільного населення і військовополонених, сформулював та втілив у життя тезу, згідно з якою злочини, скоєні за наказом вищого командування, не звільняють виконавця від кримінальної відповідальності. Харківський судовий процес став не тільки пробою сил, репетицією, юридичним прецедентом для проведення подібних процесів, а й надав прискорення у прийнятті рішення урядами союзних держав щодо проведення суду над головними воєнними злочинцями нацистської Німеччини за нормами міжнародного кримінального права.
ШЕДЕВР НАУКОВОЇ ІСТОРИЧНОЇ МЕМУАРИСТИКИ (РЕЦЕНЗІЯ НА КНИГУ ЧЕРНЯВСЬКИЙ Г.І. ИЗ ГЛУБИН ПАМЯТИ ИСТОРИКА / Г.І. ЧЕРНЯВСЬКИЙ - ХАРЬКОВ: ФЕДОРКО , 2019. - 660С.)
Вийшли з друку спогади видатного харківського історика-болгариста зі світовим ім’ям, одного з фундаторів української та радянської болгаристики й слов’янознавства, доктора історичних наук, професора Георгія Йосиповича Чернявського, з яким автор даної рецензії багато спілкувався й плідно співробітничав ще з початку 70- х років ХХ ст.